Längst upp I norr-
- har det varit tre mörka vintermånader.
En hel värld väntar...
...på startskottet.
Vårens solsken.
Sjöstjärnorna är de första som reagerar.
De tar sig till den högsta punkten.
De känner av förändringar I vattnet med sina fotspetsar...
...och lägger sina ägg.
Det enda man har kunnat se av de här sjögurkorna är deras munnar-
-men nu kommer de fram.
De samlar in så många sjöstjärneägg som möjligt.
Man kan samla in många när man har tio armar.
Nu stiger sjöpennor från botten för att få sin beskärda del.
Organismerna här måste ta för sig av den här årliga festmåltiden.
Ljuset har nämligen satt igång världens största förvandling.
Brunalgen kelp stiger mot ytan-
-med hjälp av sina gasfyllda blåsor.
Inom kort har en undervattensskog växt fram.
Den är full av alla sorters livsformer.
De här gröna haven är väldigt rika på liv.
Men konkurrensen är också hårdare här än I andra delar av havet.
DE GRÖNA HAVEN
Afrikas sydligaste spets.
Här möts två stora hav.
I det grundare vattnet får de sin näring av havströmmarna-
-så här bildar kelpen ymniga skogar.
Den skulle knappt synas om det inte vore för sifonen den andas med.
Det är en bläckfisk som väntar på att ett byte ska närma sig.
En krabba duger.
Bläckfisken ger sig efter den.
Sen lägger den sig på lur. Det krävs tålamod när man ligger I bakhåll.
Men bläckfisken delar Sydafrikas hav med många andra rovdjur.
Pälssälar.
Och hajar.
De äter bläckfisk-
-om de får tag I en.
Poroderma africanum är experter...
...på att jaga I snårskogen.
Dags att försvinna.
Tyvärr är de här hårdhudade hajarna små nog för att nå in I sprickorna.
Men bläckfisken ger inte upp.
Hon stoppar in en tentakel I hajens gälar.
Det gör så att hajen inte kan andas.
Den måste då släppa taget.
När den inte har nåt skydd-
- gör den här bläckfisken nåt helt otroligt.
Nåt som inte har filmats tidigare.
Hon kamouflerar sig...
...med en sköld bestående av snäckor.
Hon gömmer sig där alla kan se henne.
Hajen känner lukten.
Men snäckorna förvirrar den.
I en skog full av hungriga djur-
- överlever den här bläckfisken tack vare sin list.
Det finns ymniga kelpskogar I hav runt hela jordklotet.
Framför allt I Stilla havet utanför Nordamerika.
Här växer världens största kelp I vidsträckta skogar-
-som är flera hundra kilometer långa.
På vissa ställen blir de enorma lövverken 60 m höga.
Snåren som bildas är fulla av liv.
Konkurrensen om utrymme och mat är stenhård.
Det innebär en utmaning för garibaldifisken.
Han ser efter sin sjögräsplätt, som är full av små organismer att äta.
Precis som för alla jordbrukare tar arbetet aldrig slut.
Han tar bort sniglar och andra djur som äter av hans alger.
Oavsett storlek.
Han måste ta itu med alla slags otyg.
De här är nog värst. Sjöborrar kan skrapa av alla alger från stenen.
Piggarna är sylvassa.
Garibaldifisken måste få bort den på nåt sätt.
Men problemet med sjöborrar...
...är att det alltid kommer fler.
När kvällen kommer och det mörknar måste han sluta.
Det är dags att vila, men han måste även gömma sig.
På natten stryker nämligen rovdjur omkring I skogen.
En darrocka. Den kan ge sina byten en elchock på 45 V.
Medan garibaldifisken gömmer sig-
-kan sjöborrarna äta ostört.
Det blir ljust...
...och hans sjögräsplätt är full av inkräktare igen.
Sjöborrar kan attackera I svärmar, precis som gräshoppor.
Det kan vara förödande för garibaldifisken och för kelpskogen.
All växtlighet attackeras.
Sjöborrarna tar sig fram genom skogen, äter upp kelpen-
- och lämnar ett kargt landskap efter sig.
De här sjöborrearméerna har avverkat många kelpskogar utanför Nordamerika.
Men hjälpen är på väg.
Havsuttrar.
Alla andra utterarter lever även på land.
Men havsuttrar lämnar sällan vattnet.
Nyfödda ungar är inte speciellt bra på att simma-
- så mamman ansar pälsen I timmar för att den ska flyta bättre.
Men för att kunna ge ungen mjölk och hålla sig varm-
- måste hon äta motsvarande 30 % av sin kroppsvikt varje dag.
Det löser hon genom att äta skaldjur.
Och sjöborren är en av havsutterns favoritdelikatesser.
Man brukade jaga havsuttrar för pälsens skull-
-och de blev nästan utrotade.
Utan dem ersattes många kelpskogar av karga sjöborrelandskap.
I dag är havsuttrar fridlysta.
De ökar sakta I antal, och kelpskogarna börjar återhämta sig.
På vissa ställen finns det så många havsuttrar-
-att de bildar enorma klungor.
Såna här klungor har ingen sett på över hundra år.
I Australiens soldränkta vatten-
- har kelpen ersatts av havets enda blommande växt.
Nämligen sjögräs.
De största av de här undervattensfälten-
-sträcker sig över 8 000 km².
Överallt I tropikerna patrulleras de här fälten av tigerhajar.
De kan bli fem meter långa.
Och de har kraftiga käkar som krossar det mesta.
De jagar gröna havssköldpaddor.
Sköldpaddorna äter nästan bara sjögräs.
En enda sköldpadda kan äta två kilo sjögräs om dagen.
Men de kan inte slappna av.
Sköldpaddor som är rädda om livhanken håller sig borta från hajar.
Genom att tvinga sköldpaddorna att röra på sig-
- ser hajarna till att sjögräset inte överbetas.
Det gynnar oss alla.
En sjögräsplätt kan absorbera och lagra 35 gånger så mycket koldioxid-
-som ett lika stort regnskogsområde.
Sjögräset och hajarna samarbetar alltså oväntat nog-
- för att motverka att klimatet värms upp.
Kampen om överlevnad I haven kan få långtgående konsekvenser.
En gång om året genomgår ett område utanför Australien en förvandling.
Under vinterns första fullmåne-
-vandrar en armé fram.
Spindelkrabbor.
I ett år har de ätit I djupare vatten.
Nu marscherar de över sjögräsfälten.
Hundratusentals.
De kravlar över varandra.
De bildar stora högar.
Högarna är nästan hundra meter långa.
De letar inte efter en partner eller lägger ägg.
De kommer hit för att växa till sig.
Precis som alla andra krabbor har de ett hårt skal som inte växer.
De måste alltså bryta sig ut för att växa.
Sen kan det mjuka inre skalet bli större.
Det tar flera dagar innan det nya skalet hårdnar.
Benen är så mjuka att de inte kan använda dem ordentligt.
Krabborna är oskyddade och lever farligt.
En stingrocka.
Den är enorm. Cirka fyra meter lång.
Den vill ha en mjuk krabba utan skal. De är lättare att äta.
Krabborna håller ihop.
Men stingrockan får dem att skingras.
Den här krabban har nyligen lämnat sitt skal och orkar inte hänga med.
Den säkraste platsen är mitt I högen.
Det är därför de har samlats här.
Det är säkrare om man är många.
Men de flesta krabborna lyckas fly.
Inom några dagar kan de återvända till djupet-
- där de fortsätter sin ensamma jakt på mat.
Det här är inte en kyrkogård.
Det är ett tecken på att hundratusen krabbor har lyckats byta skal.
I södra Australiens gröna hav-
- finns många såna här spektakulära djuransamlingar.
Men de flesta djur samlas här av en helt annan anledning.
Fortplantning.
En Sepia apama. Det är den största sepialiknande bläckfisken.
De lever bara I 1-2 år.
När sommaren går mot sitt slut I Australien-
-har de en sista sak att göra.
Att hitta en partner.
Men över hundratusen hanar-
- konkurrerar om honorna I den här viken.
Bland dem finns en äkta jätte.
Han väger troligen tio kilo.
Huden skiftar färg. Sepialiknande bläckfiskar kommunicerar så.
Den här hanen är för liten för att besegra honom.
Bredvid sig har jätten nån han skyddar.
Det är honan som har parat sig med honom.
Men det finns fler rivaler som är intresserade.
Man kan tro att en liten hane inte har en chans.
Honan har nu en vit rand på sidan som är vänd mot jätten.
Det signalerar att hon inte vill para sig med honom längre.
Det räcker för att uppmuntra den mindre hanen.
Han måste använda sin list.
Han tonar ner sina färger-
-och fäller in armarna.
Han är tillräckligt liten för att imitera en hona.
Jätten låter sig luras.
Den mindre hanen visar en vit rand-
- precis som honan, för att undvika hans närmanden.
Han lägger sig bredvid henne.
De parar sig.
Hon parar sig med flera partner...
...för att få ungar med en stor genetisk mångfald.
Den luriga hanen ger sig av. Han har klarat av sin sista uppgift.
De tillhör den största sepialikande bläckfiskarten...
...men det är inte bara storleken som avgör.
Andra hanar I den australiska grönskan-
- tar ett större ansvar för sina ungar.
Kantnålsfisken Phyllopteryx taeniolatus.
Det här är en hane. Han bär på en värdefull last.
När han parade sig med honan satte han fast äggen på sin undersida.
Nu simmar han bort från snåren.
Han simmar till öppnare hav där hans kamouflage inte funkar lika bra.
Och det finns många rovdjur här.
Det här är det papporna riskerar sina liv för.
Tjocka moln bestående av pyttesmå räkor.
Pungräkor.
Det är den här kantnålsfiskens favoritföda.
Fler kantnålsfiskar lockas hit.
Till slut är det dags för ynglen att ta sig loss.
Men det har växt alger ovanpå äggen.
Ynglen riskerar att kvävas.
Trots det tittar de fram.
Äggen kläcks utan problem.
Papporna simmar tillbaka till kelpen där de är I stort sett osynliga.
Men ynglen är kvar här ute.
De växer snabbt eftersom deras favoritmat finns överallt.
Ett stort antal fiskar inleder sina liv I de gröna haven.
Några av de artrikaste områdena finns I mangroveskogarna.
De växer längs kusten I tropikerna-
- och bildar en naturlig barriär mellan land och hav.
De hör till världens bördigaste skogar.
Deras krökta rötter ger dem ett ordentligt fotfäste under vattenytan.
Det finns gott om mat till små fiskar.
De snåriga rötterna skyddar dem från större fiskar och andra rovdjur.
Men när tidvattnen drar sig tillbaka I norra Australien...
...måste de små fiskarna simma bort från sitt skydd.
Nu är de sårbara.
Det är de gröna havens dödligaste lönnmördare.
Bönsyrseräkan Lysiosquillina maculata.
Hanen är nästan 40 cm lång.
Men han jagar inte bara för egen vinning.
Han samlar in mat till sin partner.
Hon kan ha varit hans partner I 20 år.
Han hämtar all föda åt henne.
Därför kan hon lägga energi på sina ägg I stället.
Det finns så mycket mat här att det verkar vara en smart strategi.
Men det är också riskabelt.
Om hanen försvinner kan hon svälta ihjäl.
Nåt har fångat hanens uppmärksamhet.
En oemotståndlig lukt, kanske-
-eller ett lockrop.
Oavsett vilken anledning han har lämnar han sin håla och sin partner.
Ett ännu större hål.
Honor som blir av med sin partner verkar skicka nödsignaler-
-för att locka till sig en ny hane.
Större honor producerar fler ägg-
- så om han parar sig med henne får han fler avkommor.
Men han måste betala ett pris för sin otrohet.
En större partner kräver mer föda.
Ju artrikare havet är, desto hårdare är konkurrensen.
Ett av de gröna haven innehåller fler livsformer än de andra sammanlagt.
Till skillnad från mangroveskogen och sjögräsfälten-
- ligger det här området I det öppna havet och det uppstår sporadiskt.
Det är inte växter med rötter som färgar havet grönt här.
Det är flytande växter som gör det.
Miljontals mikroskopiska fytoplankton förökar sig.
Det stora antalet leder till ett enormt frossande.
I Stilla havet utanför USA-
- skyndar sig hundratals delfiner till festmåltiden.
Andra är också på väg.
Sjölejon, till exempel.
De är på väg till Monterey Bay utanför Kalifornien.
Här har algblomningen orsakat en explosion av planktonätare.
Ansjovis.
Miljontals.
Delfinerna tvingar upp ansjovisen mot ytan.
Sjöfåglar och sjölejon passar på när ansjovisstimmen dyker upp.
De skyndar sig innan andra djur kommer.
Knölvalar.
Hundratals.
Varje gång de kastar sig uppåt får de I sig upp till 100 kg fisk.
De äter upp det mesta av en av världens största festmåltider.
Planktonen är livsviktiga för nästan allt som lever I havet.
Det är det gröna havet, inte det blåa havet...
...som ger upphov till nästan allt liv världens hav.
PÅ DJUPET
För att kunna filma undervattens- skogen och dess märkvärdiga djur-
- använde "Blue Planet" -teamet speciella kamerariggar.
Till exempel en stor kupol som man filmade över och under ytan med.
Och avancerade tidsintervallkameror-
- som på ett snabbt sätt visar hur livet på botten ser ut.
Men av alla de här skogsinvånarna-
- var det ett djur utanför Sydafrika som var allra svårast att filma.
Biologen Craig Foster är fascinerad av skogens hemligaste invånare.
Nämligen bläckfisken.
Det finns nästan hundra hajarter I det här havet-
- men det avskräcker inte Craig. Han har simmat här varje morgon I sex år.
Det här lilla ovala hålet visar att det var en bläckfisk som dödade den.
Om man tittar noga hittar man dem nära snäckorna.
Craig har sett bläckfiskarnas upptåg-
- och vill visa sina upptäckter för vår kameraman Roger Horrocks.
Roger charmas omedelbart av deras starka personligheter.
De är fantastiskt att se hur egensinniga de är.
Bläckfiskarna beter sig olika.
Några är väldigt skygga. Andra är modiga.
De är olika varandra. Det får mig att tycka om dem.
Efter flera veckors filmande-
- träffar de en bläckfisk som inte bara är orädd för kameran-
-utan dessutom gör framträdanden.
Hon simmade fram direkt. Hon simmade under kameran och mellan mina ben.
Det var häftigt.
Hon accepterade oss direkt-
- så vi lyckades filma henne på nära håll. Otroligt.
Jag har observerat den I månader. Den beter sig som vanligt när vi är där.
Några månader senare lyckades de filma sin stjärna när den jagade.
Och de bevittnade konsekvenserna av att dela skogen med andra rovdjur.
Poroderma africanum.
Trots att de är mindre än vithajar är de här hajarna aggressivare.
De är som målsökande missiler. De känner bläckfiskens lukt direkt.
Hajen fick tag I bläckfisken, och jag antog att det var kört.
Vi har filmat bläckfisken länge, så det var jobbigt att se den angripas.
Men till deras stora förvåning kämpade hon emot.
Vi såg hur hon stoppade in tentakeln I gälarna.
Hajen kunde inte andas, så hon lyckades fly.
Det var väldigt intensivt att få bevittna det.
De blir lättade när hon lyckas fly.
Men de blir ännu mer förvånade av hennes nästa trick.
Den la tentaklerna runt kroppen-
-och drog med sig snäckor.
Den bildade en sköld.
Bläckfisken var täckt av snäckor och hajen kom bakifrån. Den kände lukten.
Han såg ingen bläckfisk, bara en märklig sköld.
Han knuffade till bläckfisken.
Det var otroligt att se den överlista hajen-
- med hjälp av skölden och sin kunskap. Det var makalöst.
Hon är en äkta rockstjärna.
Tack vare Craig och Roger-
- vet forskarna mer om bläckfiskarnas häpnadsväckande beteende.
Finns det mer att upptäcka när vi utforskar-
- de här fascinerande undervattensskogarna?
I nästa avsnitt träffar vi djuren som bor där två världar möts.
Vi visar hur de hanterar livet vid de ständigt föränderliga kusterna.
Översättning: Sebastian Lilja www.btistudios.com